Det var en gång, eller kanske två,
ett överjordiskt paradis som hette Pepparland.
80 000 mil under havet låg det
eller ligger -jag vet inte så säkert.
Pepparland är något som kittlar på universums blå mage.
Det måste klias. Inte sant, Max?
Ja, Ers Blåhet.
Vi elakingar accepterar bara ett nej! Förstått, Max?
- Nej, Ers Blåhet. - Så ska det låta.
- Är trupperna redo? - Nej, Ers Blåhet.
Bombardörerna? Clownerna? De nafsande turkarna?
Antimusikrobotarna? Den förfärliga flygande Handsken?
Utmärkt!
I dag ska Pepparland bli blått!
Elakingarna kommer!
Kom hit, Handsken. Vad ser du där?
- Säg vad det är, Max. - Nån som springer.
Men det ändrar väl du på, Handsken.
Peka och slå sen till!
Så mycket har jag inte skrattat sen Pompeji!
Va?! Handsken har tappat greppet!
Gör ditt värsta!
Spräng dem i luften!
Det är oartigt att peka.
- Så vackert... - Spräng det i luften!
Elakingarna kommer!
Inte hit, unge Fred, det skulle de aldrig vaga.
Jo, då! Vad tänker ni göra?
Avsluta kvartetten.
Trion.
Duetten.
Solot.
Unge Fred...
De blå elakingarna kommer!
För fyra partitur och trettiotvå takter sedan
lyckades vara förfäder och förmödrar
ta sig med den gula ubåten till Pepparland.
- Kliv ombord, unge Fred. - Jag kan inte ens flyta själv.
- Jag utser dig till översteamiral. - Ja, då så!
Skynda dig! Åk och hämta hjälp.
Vart ska jag åka?
Vi hinner inte gå in på petitesser.
Ve mig...!
Liverpool kan vara ensamt en lördag kväll,
Och det är bara torsdag morgon.
Eleanor Rigby levde i sus och dus.
Mig händer det aldrig nåt.
Jag känner mig som en gammal sprucken trumpinne.
Jag skulle hoppa i Merseyfloden, men det ser ut att bli regn.
Mig händer det aldrig nåt.
Skulle ni tro mig om jag sa att en gul ubåt förföljde mig?
- Nej, det skulle jag inte. - Det trodde jag inte heller.
Jag kunde svära på att det var en gul ubåt, men det är ju ologiskt.
Det var nog en flygande muffins eller ett fantasifoster.
Men jag har ju ingen fantasi.
Hjälp, hjälp, hjälp!
- Tack, men jag behöver ingen. - Hjälp! Snälla, snälla, hjälp mig!
Med vada?
Musik...
Ubåt...
- Blå elakingar! - Du behöver...
Hjälp -fort som bara den! Snälla, hjälp!
Jag är djupt rörd. Kom, så hämtar vi mina vänner.
- Gud Signe! - Ska jag nysa?
- Ställ den här. - Jag ställer den här.
- Vad skulle dina vänner göra här? - Stå nånstans... och larva sig.
- Kan vi inte ta en av dem? - Nej, det ska vara polarna.
- Frankenstein?! - Jag var ihop med hans syrra. Phyllis.
- Vad händer om jag drar i spaken? - Nej!
Jo, jag är en spak liverpolare.
Ringo, jag drömde så konstigt.
Man ska inte äta på fastande mage. Lyssna på Fred.
Musik... ubåt... blå elakingar!
Vad säger du?
Han behöver öva.
- När åker vi? - Vi hämtar de andra först, John.
- Vad är det för dag? - Sitardag.
Då är George här.
- Vad gör du där uppe, George? - Vad vill du, Ringo?
Är det något du vill ta upp
eller ner?
Han här.
Blå elakingar!
Ni är inte kloka, nån av er.
Det är min bil.
- Hur vet du det? - Den känner jag väl igen.
- Hur ser den ut, då? - Den är röd med gula hjul.
Jag menar, blå med rödgula hjul...
Allt finns i fantasin.
- Flytta på dig, jag kör. - Jag kan köra.
- Nej, sätt dig i mitten. - Där ska jag sitta.
Då sätter väl jag mig där bak.
- Tror ni att vi kommer och stör? - Ja.
Vi måste ju hitta Paul.
Allt finns bara i fantasin... Vi prövar med en dörr där.
- Visst är de fina. - Ja.
- Ja, visst är de. - Ja visst.
Vad är det, blå elakingar?
- Nå, vad tror ni? - Jag tror...
Kom ihåg att det lär bli stormigt. Vad säger ni?
Höga, överväldigande vågor! Vad säger ni om det?
Jo, jag tror... Det har jag glömt.
- Nu måste vi få rätsida på det här. - Jag tycker alla sidor är lika fina.
Så här ser alltså en ubåt ut.
- Det är tyst. - Inte om man är på botten.
Dags att sluta snacka och hugga i.
Häftigt. Hur startar man?
- Den startar när elakingarna anfaller. - Om det inte finns några här, då?
Då får man leta efter en knapp.
Det kanske är den.
Vad är klockan?
- Klockan är slagen för tiden. - Visarna går saktare.
Får ni nånsin en känsla av att inget är lika rosenrött som det verkar?
Vad är det som händer, John?
Jag tror att vi har dragits in i Einsteins rumtidsteori.
Relativt sett, alltså.
Tiden kanske strejkar för kortare arbetstid.
Det måste vara tröttsamt att vara tiden.
Det är ju ett dygnetruntjobb.
Du förvånar mig. Abstrakt tänkande.
Bara för jag är trummis... Jag känner mig konstig.
- Jag känner inte igen dig. - Titta, allt blir större.
Nej, det är vi som blir mindre.
- Mamma! - Och yngre.
Det här ska gamle Fred ordna.
Titta, en massajultomtar.
Nej, det är Tiden det har jag läst om.
Bli inte rädda nu, men aren går baklänges.
Det innebär att vi kommer att upphöra existera.
- Vad ska vi göra? - Vi får väl pröva några knappar.
- Mamma...! - Tiden rinner iväg fort.
Kan vi inte göra nåt med klockan? Flytta visarna framåt.
Det är nåt konstigt som händer.
Det går fortare nu.
- Lustigt- en ubåt, precis som var. - Spöklikt lik.
- Det är folk i den. - Och de vinkar.
- Ett gäng killar. - Vinka tillbaka.
- Vi kanske ingår i en stor ubåtsflotta. - Vi är ju bara två.
I den där gula ubåten sitter då vi själva
- ...och åker baklänges... - ..i tiden.
- Kära nån, vi är likadana allihop. - Senila ligister.
Jag hör hur skägget växer.
Vi måste göra nåt.
Sextiofyra år är 33.661.440 minuter och en minut är lång...
Titta får ni se
Rätta mig om jag har fel, men har vi inte färdats över Tidens hav?
Det skulle ju förklara en del.
Skönt att slippa vara liten, eller var det gammal?
- Vad är det här för sorts hav? - Vetenskapens hav!
- Han ser fel ut. - Han ser inte alls kry ut.
- Han är hemsk. - Så ful.
- Jätteful! - Tryck på en knapp.
- En cyklop! - Nej, han har två ögon.
- Då måste det vara en bicyklop. - Där är en till.
Där är ett valstim.
- De ser inte särskilt stimmiga ut. - Inte är de kolugna.
- Vallugna. - De går inte på Valium.
- Du måste väja för dem! - Väja?
- Vad du än gör, rör inte den knappen! - Vilken knapp? Den här?
Det var panikknappen.
Stackars Ringo. Han gjorde aldrig nån nåt ont.
Vad gör vi nu när Ringo är borta?
- Bli en trio! - Nej, vi räddar stackarn.
- Fotspår. - Stövelbestar.
Som tänker gå till anfall.
- Jag saknar Ringo. - Han ligger långt före oss.
- Där är Ringo. - Hjälp mig!
Där var Ringo.
Den har sett oss.
- Hitta boxningsknappen! - Såna finns väl inte?
Hitta en!
Fel knapp-
- Där är Ringo igen. - Hjälp mig!
Inte dammsugarmonstret igen!
Nu sugs vi bort för evigt.
Lägg i backen.
- Adjöss med dig! - För mycket!
Backen!
Nu kommer Ringo.
Indianer?!
Hjälp! Snälla, hjälp mig!
Då trycker vi på en knapp.
- Hur var det, Ringo? - Plågsamt.
- Den är tillbaka. Full fart framåt! - Motorn lägger av.
Vid alla havsnymfer, vi stannar!
- Den sväljer oss! Vad ska vi göra? - Dricka te.
Vid Neptunus golfbyxor, hon är utputtad!
- Vi ringer efter bärgning. - Här finns inga berg.
Och vi är ju u-tomlands.
Jag kan lite om motorer, jag kan titta på den.
- Är det motorn? - Ser du inte det?!
Jo då, jag ska undersöka den.
- Nå? - Jag brände fingret.
- Titta. - Vad kan det vara?
- Ingenting. - Det ser så ut.
- Han bor här. - Säkert en ingentingare.
Det är ju alltid något...
Vi kan visa honom motorn.
- Den visar man inte för vemsomhelst. - Han är ju ingen.
Medicin, penicillin, kursivt z, delfin, morfin, gabardin, att äta.
Ad hoc, ad loc och quid pro quo, så lite tid, så mycket att lära så!
- Vet du var vi är nånstans? - En sant sokratisk fråga.
- Och vem är du? - Vem? Ja, minsann, vem är jag?
Jeremy...
Hillary?
Dumskalle?
- Fildr. - Va?!
Eminent fysiker, flerspråkig klassicist, prisbelönt botanist
bitsk satiriker, begåvad pianist och skicklig tandläkare.
- Usel poet. - Kritikern har talat.
- Det måste vara en av de unga arga. - Eller en gammal knäppkänga.
- Talar du engelska? - Gammal, dialekt, så vårdat så.
- Gör du det? - Det är jag inte säker på.
Så smart att han inte minns vad han kan.
Vi kan väl visa motorn för honom. Han kanske aldrig sett en förut.
Turboprop, superförbränning här, metrocyklonisk och stereofonisk.
Denna motor trasig är!
- Han lagade den...! - Bra, nu åker vi.
Jag måste bli klar med min byst, två romaner och avsluta ritningarna.
Måste du alltid rimma?
Annars skulle ni inse att jag inte vet vad jag pratar om.
Ad hoc, ad loc och quid pro quo, så lite tid, så mycket att lära så!
- Titta! - Fotnoterna till min nittonde bok.
Så gör jag jämt - och medan jag författar så recenserar jag också.
En dumskalle för alla tider.
- Får du bra recensioner? - Dem läser jag aldrig.
Det måste finnas ett ord för honom.
Alle man ombord, nu åker vi nånstans.
- Han, då? - Han trivs med att röra sig i cirkel.
- Stackars liten. - Ringo är en sån känslomänniska.
Titta på honom. Kan han inte få följa med?
Du kan få följa med om du vill.
- Jag som inte kommer nånvart? - Nånstans kommer du nog.
- Se upp där nere! - "Se upp där nere" - lustigt uttryck.
Mellersta England, viktorianska eran, lär säkert komma att bli vanligt.
- Jag måste ta med det i nya boken. - Du skulle ner genom luckan, alltså.
Håll i er nu. Full fart framåt!
- Vad tyst det blev. - Vad ska vi göra?
Reparera, renovera, fixa sedan med skruven trixa!
Loggskylt, träskoskylt, stor mojäng.
- Vad säger han? - Vad gör han?
Tuggummit gör det i flygande fläng och sen är allt
- ...som nytt. - Jag får inte stopp på henne! Hjälp!
Adjö...
- Jättebra, Jeremy. - Ubåten är borta för gott.
- Eller för ont. - Eller för värre.
- Ja, förlåt. - Men han lagade ju faktiskt motorn.
Var är vi nånstans?
Vi står vid foten av något. Foten av Huvudlandet.
- Gå vidare. - Det gör jag.
- Det drar. - Då är vi nog nära Hålhavet.
Borde vi inte fråga nån om vägen?
- Ursäkta... - Åt vilket håll ligger Pepparland?
Tack!
Titta, vad mycket damm!
- Var kommer det ifrån? - Från kemiska dagar flydda. Krydda!
Han har rätt, det är peppar.
John...!
Paul...!
George...!
Är det nån hemma?
- Var är vi? - I ett hav av hål.
Det påminner om Blackburn i Lancashire..
- Hur många kan det vara? - De skulle kunna fylla Albert Hall.
Sa inte Fred nåt om Hålhavet före Gröna havet?
- Det måste ligga bakom ett av hålen. - Men vilket?
Tes, antites, syntes.
Orsakat av orsaksmässigt orsakssammanhang.
Jeremy, vad vet du om hål?
Det finns helt enkelt inga hål i min utbildning.
Då har du inte skrivit en hålbok.
- Vad ska vi göra? - Vara empiriska. Titta!
- Dumskallen blir bara klokare. - Bättre och bättre.
Nu letar vi efter Gröna havet.
Hålhavet... in i Gröna havet...
Hydrolatiskt, grönt krysodin!
Jag tror vi är nära Gröna havet.
Jag har ett hål i fickan.
- Var är Jeremy? - Han var där borta.
- Inte nu. - Då har han väl stuckit.
Nej, han är ju var vän.
Dumskallen! Jeremy! Hillary! Var är du nånstans?
- Pepparland...! - Rätt salt.
- Det verkar sjabbigt. - Och lugnt.
Äntligen i trygghet.
Och oskadda efter vart äventyr.
Som påminner om salig Odysseus.
Det finns ett öga i äpplena.
Borgmästarn! Jag lyckades, jag är här igen!
- Vem är det? - Var borgmästare.
- Han har bombarderats. - Borgmästarn, kom tillbaka!
- En liten låt kanske gör susen. - Då sjunger vi.
Är det musik jag hör?
Är det unge Fred jag ser?
Ja då, borgmästarn!
Gud Signe min taktmätare.
Har du hämtat hjälp?
Ja, titta!
Heliga pizzicato...!
- Det är riktigt kusligt. Era ansikten... - Vi är faktiskt gulliga.
- Man kan ju tro att ni är originalen. - Det är vi.
Nej, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band.
Kan knappast vara bra med ett sant namn.
Ni kan utge er för att vara dem och få folket att göra uppror.
Var är era instrument?
- I det monstruösa havet. - Monsterhavet.
Vi skaffar andra instrument.
Inte en chans. Elakingarna tog allt som gör musik.
- Tycker de så illa om musik? - De krymper vid blotta ljudet.
Okej, nu ska det krympas i Pepparland.
- Han påminner om min gamla lärare. - Skrik tyst...!
- Vad ska vi göra? - Stelna med de andra. Nu går vi.
- Vilken tjusig estrad. - Det är där grejerna finns.
- Kusten är klar. - Nu har vi chansen.
- Men hur ska vi komma dit? - Enkelt, följ mig.
Idioter.
- Det är inte särskilt ljust här. - Inte så högt.
- Titta. - Uniformerna.
- Snygga grejer. - Dem blir vi jättestiliga i.
- Vad tycks? - Häftigt.
Taskigt läge, vi är omringade.
Satan, miljontals elakingar...!
De kommer hitåt. Göm er!
- Tror ni de hörde oss? - Hoppas inte det.
Va...? Bra idé.
- Titta, de sover! - De ser söta ut, nästan mänskliga.
- Nu sticker vi. - På tå.
Tassa förbi elakingar
Benen på ryggen.
- Inga elakingar inom synhåll. - Inte ens en liten?
Inte ens en pytteliten. Titta, frukost!
Jag är jättehungrig.
Se upp.
Räkna takten! Ett, två, tre, fyr...
- Fem. - Fem?!
Är du en blåing?
Du ser inte ut som en blåing.
Spring...!
Vi klarade det.
- Instrumenten är spelklara. - Då, så: en, två, tre, fyr, fem, sex.
Kan du inte räkna till tre i stället.
Musik! Vem bär ansvaret för det här?!
Rimskij-Korsakov?
Guy Lombardo?
Min käre vän...
Vi ska inte glömma att himlen är blå.
I morgon - världen!
Ta hit min blåbis!
Vem då?
Där är du ju
min lilla Handskis.
Bege dig nu dit bort och förgör uppkomlingarna.
Smula sönder dem! Mosa dem! Krossa dem!
Utblåna dem!
Här får ni lite besk medicin, Ers Blåhet.
Handsken!
Handsken?
Vad duktig han är!
Gapa.
- Du är stor i käften, du! - "All you need is Love."
Iväg med dig, Handsken.
Precis vad jag skulle säga.
Titta nu.
Allt finns i fantasin.
Konstigt ställe att ställa en guldfiskskål.
- Här är allt möjligt. - Det är ingen guldfiskskål.
- Bara en stor glasskål. - Av blått glas.
- Det är nåt inuti. - De verkar inte ha särskilt kul.
- Det är vi. - Vi är ju här.
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band...!
Likheten är slående.
Om jag får säga något, så tror jag att Einsteins teori kan tillämpas här.
De är förlängningar av oss själva, som svävar i tiden
frusna i rummet, enligt den berömda relativitetsteorin som i stort sett är
som att ta två ägg, vispa ihop dem, salta och peppra efter smak...
- Hur ska vi få ut dem? - Slå sönder glaset.
Det är Beatlessäkert.
- Har du trumpinnarna med dig? - Titta i fickan.
Jag har ett hål i fickan!
Jag undrar om... Ja, det funkar.
- Vi tar tillbaks allt vi sagt. - Du är ett geni!
Ja, jag vet...!
- Som färg-TV. - Som en vinkaraff.
Hejsan, brorsan.
Ja, tveklöst.
- Vi är lika som bär. - Ja, det är vi!
Du måste vara en förlängning av mig.
- Ja, jag är ditt alter ego. - Då är jag ego.
Vad bra att du frågar det för det pågår ett krig.
Låt oss nu mot sammandrabbningen dra astad.
- Sant har vi inte tid med. - Ut i strid!
- Vi är omringade. - Fin hund.
Vad säger man...? Plats!
Kan du nåt mer?
Apport!
- Är det verkligen du, Jeremy? - Ja, säg det!
Det ska du nog fråga vakterna om, de tog allt som vittnar därom.
- De angriper hela världen. - Ska jag ta till knytnävarna kanske?
Hallå där, blå elaking!
Vänstern mot näsan, uppercut sen, slå mot ögonbrynet och magen.
Jeremy!
Kom, Ringo!
Tillbaka med er!
In i striden, kära elakingar.
Ni rycker framåt åt fel håll! Retirera baklänges!
Mitt kungarike för en häst!
- Jag ska slita honom i stycken. - Jaså, du.
Jag ska göra en blåburgare av honom.
Det kan du ju tro!
Jaså, det ska vi nog bli två om!
Han verkar arg, som sig väl bör. Lite referensmaterial innan jag dör:
"Där marken är mjuk växer gunås alltför sällan en ros!"
En rosig näsa?
Säg dina sista ord!
Ord... Fäll ingen hård dom. Glöm allt gammalt groll
och slå ut i blom, blom, blom!
Första gången jag såg den där nollan visste jag att han var någon.
Du har rätt.
Hallå, alla blåingar, ni kan väl komma hit!
Ryck upp er och kom hit och umgås!
- Max. - Ers Blå... Jag menar, Ers Nyhet.
Världen är inte blå längre!
- Vart kan vi ta vägen? - Argentina?
Vill ni komma hit?
- Ska vi...? - Nej.
Ja, Ers Nyhet!
Ja, världen har fått en bättre smak, en sann universell euforisk sak!
Alla kramas och skuttar så glatt för att den bästa av världar ta fatt.
Ja, vi gör dem sällskap.
Jag har inte velat erkänna det förut, men min kusin är lyckans blåsångare.
- Bra låt. - Den har fastnat i skallen.
- Skaka loss! - Det har vi ju gjort hela kvällen.
- Jättekul fest. - Vi har fina souvenirer. Motorn.
- Och jag har lite kärlek. - Och jag har ett hål i fickan.
Ett halvt hål. Jeremy fick resten.
- Vad kan han göra med ett halvt hål? - Laga det och hålla tankarna i styr.
- Titta på John. - Ser du blå elakingar?
Nyare och blåare elakingar!
Det finns bara en sak att göra: sjunga!